Fanta+Stefania

= Wicca =



**Wicca** este o religie neopăgână ce acordă o importanță majoră naturii. [|[1]] Mai este denumită Vrăjitorie (//Witchcraft//) sau Meșteșugul (//the Craft//). A fost popularizată în 1954 de către [|Gerald Gardner], un pensionar, fost funcționar public britanic. La vremea aceea, Gardner folosea termenii de "cult vrăjitoresc" și "Vrăjitorie" referindu-se la această religie, iar cei ce o practicau erau denumiți în mod colectiv "Wica" de la un cuvânt englezesc ce însemna "vrăjitorime".

În prezent, cei ce urmează această religie sunt numiți wiccani. Religia se axează pe venerarea unei Zeițe (văzută în mod tradițional ca fiind Zeița Întreită) și a unui Zeu (în mod tradițional, Zeul Încornorat). În unele accepțiuni, cei doi apar ca și aspecte ale unei singure Divinități de natură [|panteistă], manifestându-se sub forma mai multor zeități [|politeiste]. Alte trăsături ale religiei wicca sunt folosirea rituală a magiei, codul moral și cele opt sărbători din cursul anului, care reflectă schimbarea anotimpurilor. Există mai multe sub-curente wicca, denumite tradiții. Credințele și ritualurile fiecărei tradiții variază în diferite

Istoria automobilului Automobilul se impune cu rapiditate în ț ările dezvoltate ca principal mijloc de transport. Industria constructoare de automobile ia un avânt puternic mai ales după cel de- [|al Doilea Război Mondial]. Dacă la începutul secolului XX existau câteva sute de mii, la începutul perioadei postbelice existau pe plan mondial peste 500.000 de automobile, ca în 2007 produc ț ia mondială anuală să depă ș ească 70 de milioane de unită ț i.
 * Istoria automobilului ** începe în 1769, o dată cu crearea automobilului cu [|motorului cu abur] ș i care putea transporta persoane la bord. În 1806, apar vehiculele dotate cu [|motoare cu ardere internă] care func ț ionau cu combustibil lichid. În jurul anului 1900, apar ș i vehiculele cu [|motor electric].

 Vehiculele cu abur
Primul vehicul acționat de abur poate fi considerat cel realizat în jurul anului 1672 de către călugărul iezuit flamand [|Ferdinand Verbiest]. Acesta era un fel de jucărie pentru împăratul [|Chinei], deci incapabilă să transporte pasageri Adevăratele vehicule cu acționare prin forța aburului au apărut în [|Europa] din perioada [|revoluției industriale] , când mașinile încep să joace un rol tot mai important. Francezul [|Nicolas-Joseph Cugnot] realizează, în 1770 și 1771 (după unele surse în 1769), un fel de cărucior propulsat prin forța [|aburului] și destinat să transporte greutăți, invenție care totuși s-a dovedit ineficientă. Ulterior, acest dispozitiv a fost preluat și dezvoltat de forțele armate pentru deplasarea tunurilor. Nici aici nu a avut prea mare succes, deoarece avea o viteză prea mică (maxim 4 km/h) și nu avea prea mare autonomie de deplasare (circa 15 minute)

